Рік заснування: 2020 Програмна мета і тематична спрямованість Журналу - розвиток науки та освіти в сфері гуманітарно-правових проблем галузей права га споріднених наук, формування теоретичних засад державно-правової політики в авіаційній, аерокосмічній та інших галузях господарства, з метою забезпечення важливих для суспільства інтересів, прав і свобод людини й громадянина, обмін досвідом у сфері юридичної науки і освіти та правоохоронної діяльності, обговорення законопроектів, поширення інформації про події наукового характеру (відгуки та рецензії, персонали науковців, огляд наукових досягнень, юридичні видання, наукові заходи - конференції, семінари, конкурси). Спеціальність: D8 (081) Право. ISSN: 2959-4723 (Print), 2959-4731 (Online) Ідентифікатор медіа № R30-01720 (Рішення від 26.10.2023 р. № 1146). Номери та статті з 2022 р. мають DOI від CrossRef Збірник зареєстровано в міжнародних каталогах періодичних видань та базах даних: Scillit Засновник: Національний аерокосмічний університет «Харківський авіаційний інститут» Періодичність: 2 видання на рік Мова публікацій: українською, англійською. Головний редактор: Наталія Євгенівна Філіпенко, доктор юридичних наук, професор, професор каф. права гуманітарно-правового факультету Національного аерокосмічного університету «Харківський авіаційний інститут». Відповідальний секретар: Тетяна Миколаївна Лазарева, старший лаборант з вищою освітою кафедри права гуманітарно-правового факультету. Адреса редакції: Україна, 61070, Харків-70, вул. Вадима Манька, 17, редакція журнала «Пропілеї права та безпеки». Телефон: +38(057)7884000 E-mail: n.filipenko@khai.edu Цей журнал практикує політику негайного відкритого доступу до опублікованого змісту, підтримуючи принципи вільного поширення наукової інформації та глобального обміну знаннями задля загального суспільного прогресу. Цей твір ліцензовано на умовах Ліцензії Creative Commons Із Зазначенням Авторства — Некомерційна 4.0 Міжнародна.
Національний аерокосмічний університет "ХАІ"
Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Ліцензії Creative Commons Із Зазначенням Авторства — Некомерційна 4.0 Міжнародна, котра дозволяє іншим особам вільно поширювати (копіювати і розповсюджувати матеріал у будь-якому вигляді чи форматі), змінювати, реміксувати, трансформувати, і брати матеріал за основу на наступних умовах: Зазначення Авторства — Ви маєте вказати автора, розмістити посилання на ліцензію та вказати чи було внесено зміни до твору. Ви можете зробити це у будь-який розумний спосіб, але так, щоб не створювати враження стосовно того, що ліцензіар підтримує чи схвалює вас або ваше використання твору. Некомерційна — Ви не можете використовувати матеріал для комерційних цілей. Без додаткових обмежень — Ви не можете висувати додаткові умови або застосовувати технологічні засоби захисту, що обмежують права інших на дії дозволені ліцензією
ОСВІТНЬО-РЕГІОНАЛЬНА ТРАЄКТОРІЯ ЯК СТРАТЕГІЯ СТАЛОГО ВІДНОВЛЕННЯ: ІНСТИТУЦІЙНА СТІЙКІСТЬ В УМОВАХ ЗБРОЙНОГО КОНФЛІКТУ
Стійкість починається з дому. Бо саме дім – це перше, що ми маємо захистити, аби вижити й відновитися.
МОДЕЛЬ УНІВЕРСИТЕТУ СТІЙКОГО ТИПУ: ІННОВАЦІЙНІ ПІДХОДИ ДО ВНУТРІШНЬОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ ОСВІТИ В УМОВАХ ВІЙНИ
У статті представлено результати дослідження інноваційної моделі внутрішнього забезпечення якості освітньої діяльності та якості освіти, реалізованої в Національному аерокосмічному університеті «Харківський авіаційний інститут» (ХАІ). Обґрунтовано концепцію університету стійкого типу, що інтегрує міжнародні стандарти ESG, національні вимоги НАЗЯВО та власні цифрові, організаційні й партнерські інновації. Проаналізовано ключові принципи інституційної стратегії, серед яких: гнучкість освітнього процесу, цифровізація моніторингу якості, прозорість процедур, залучення стейкхолдерів, академічна доброчесність та стійкість до зовнішніх викликів, зокрема війни. Описано цифрову екосистему управління якістю освіти (MENTOR, PILOT, EPOS, DekaOffice) та її відповідність сучасним європейським вимогам. Показано, що впроваджена система сприяє підвищенню задоволеності студентів, зростанню рейтингових позицій університету та зміцненню його іміджу в прифронтовому регіоні. Визначено потенціал масштабування моделі ХАІ як стратегічного ресурсу для розвитку системи вищої освіти України та її інтеграції в глобальний освітній простір.
ЕВОЛЮЦІЯ БЕЗПЕКОВОЇ ПОЛІТИКИ ЄВРОПЕЙСЬКОГО СОЮЗУ У КОНТЕКСТІ НОВИХ КІБЕРЗАГРОЗ: ВІД ДИРЕКТИВИ NIS1 ДО ДИРЕКТИВИ NIS2 (оглядова стаття)
У статті досліджено трансформацію нормативно-правового регулювання кібербезпеки в Європейському Союзі крізь призму еволюції від Директиви NIS1 (2016/1148/ЄС) до NIS2 (2022/2555/ЄС). Особливу увагу приділено аналізу ключових положень обох директив, їх порівнянню за критеріями охоплення, жорсткості вимог, механізмів контролю та санкцій. У контексті повномасштабної війни, розв’язаної російською федерацією, Україна стала мішенню багатьох хвиль кібератак, що актуалізувало питання кіберстійкості держави як складової національної безпеки. Розглянуто перспективи імплементації європейських стандартів кібербезпеки в українську правову систему, з урахуванням викликів війни, міжнародних зобов’язань та стратегічного курсу на євроінтеграцію, а також формування лідируючої позиції України в регіоні.
СПЕЦІАЛЬНІ ПІДСТАВИ ПРИПИНЕННЯ ТРУДОВОГО ДОГОВОРУ ПРО ДИСТАНЦІЙНУ РОБОТУ В РОЗРІЗІ СПРОЩЕНОГО РЕЖИМУ РЕГУЛЮВАННЯ ТРУДОВИХ ВІДНОСИН
У тезах окрему увагу приділено законодавчим новелам, запроваджених Законом України від 19.07.2022 року № 2434-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення регулювання трудових відносин у сфері малого і середнього підприємництва та зменшення адміністративного навантаження на підприємницьку діяльність», крізь призму трансформації інституту звільнення, з особливим фокусом на розширенні диспозитивних засад визначення підстав для розірвання трудового договору про дистанційну роботу. Автором досліджено механізм договірного регулювання, який надає сторонам право самостійно закріплювати у контракті специфічні причини припинення співпраці, що виходять за межі вичерпного переліку Кодексу законів про працю України, зокрема: систематичне порушення строків комунікації, невиконання вимог щодо кібербезпеки, втрата кваліфікації або виконання роботи третіми особами. Окреслено проблематику легітимізації таких договірних підстав в умовах спрощеного режиму регулювання та їх співвідношення із загальними гарантіями трудових прав. Значну увагу також приділено процедурним ризикам одностороннього розірвання договору за ініціативою роботодавця та ролі обов’язкових компенсаційних виплат як інструменту забезпечення балансу інтересів сторін при застосуванні нестандартних підстав звільнення
ПРОБЛЕМНІ ПИТАННЯ РЕАЛІЗАЦІЇ ПРАВА ЛЮДИНИ НА ПРАЦЮ (співвідношення трудового та цивільно-правового договору)
У статті досліджуються теоретичні та практичні аспекти реалізації права людини на працю в Україні, зокрема через аналіз співвідношення трудового та цивільно-правового договору. Розкриваються міжнародно-правові та конституційні гарантії права на працю, а також нормативно-правова база, яка регулює різні форми використання праці. Наведено ключові ознаки трудового договору та цивільно-правової угоди, визначено їх правову природу, предмет і характер правовідносин. Особлива увага приділяється судовій практиці Верховного Суду як критерію розмежування цих договорів. Окреслено проблематику зловживань, пов’язаних із підміною трудових відносин цивільно-правовими, та наслідки таких порушень для роботодавців. Зроблено висновок про важливість правильного встановлення правової природи відносин для забезпечення реалізації конституційного права на працю, захисту працівників та дотримання принципів справедливості у сфері праці
ГАРАНТІЇ ПРАВ ЛЮДИНИ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ: МЕЖІ ДОПУСТИМОГО ОБМЕЖЕННЯ ТА АКТУАЛЬНІ ВИКЛИКИ
У тезах наукової доповіді досліджується проблема гарантування прав і свобод людини в умовах дії правового режиму воєнного стану крізь призму меж їх допустимого обмеження та актуальних викликів для правової держави. Обґрунтовується, що тимчасове обмеження окремих прав і свобод у кризових умовах є допустимим інструментом захисту національної безпеки лише за умови суворого дотримання конституційних принципів, міжнародно-правових стандартів і критеріїв дерогації. Аналізуються положення Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також норми Європейської конвенції з прав людини і Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Особливу увагу приділено практичним аспектам реалізації обмежень прав людини в Україні з початку збройної агресії, зокрема проблемам доступу до правосуддя, свободи пересування, права власності та соціальних прав. Робиться висновок, що навіть в умовах воєнного стану держава зобов’язана забезпечувати баланс між публічними інтересами та правами особи, а подальше вдосконалення нормативної бази й інституційних механізмів контролю є необхідною умовою збереження засад правової державності.
ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРАВОВОЇ ОХОРОНИ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНИХ ПРАВ В ЗАКОНОДАВСТВІ УКРАЇНИ: НОВОВВЕДЕННЯ ПІД ЧАС ВОЄННОГО СТАНУ
У роботі проведений аналіз змін в законодавстві України з інтелектуальної власності, які відбуваються з оглядом на такі ключові фактори, що характеризують українські реалії, як воєнний стан в державі та стрімкий розвиток технологій цивільного та оборонного призначення. Зокрема проаналізовано чинні норми права інтелектуальної власності щодо розподілення інтелектуальних прав на службові твори, твори, створені на замовлення та на об’єкти згенеровані комп’ютерною програмою (штучним інтелектом). Також зазначено на зміни в законодавстві, що вносить Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо прав інтелектуальної власності на об’єкти, створені у зв’язку з проходженням військової служби» стосовно правової охорони та захисту інтелектуальних прав на об’єкти оборонного значення. Зауважено на законопроект, яким передбачається доповнення Цивільного кодексу України нормами, що регламентуватиме майнові права інтелектуальної власності на об’єкти, створені під час проходження військової служби. Зроблено висновки про доцільність нововведень, що забезпечують функціонування механізму правової охорони та захисту інтелектуальних прав в умовах воєнного стану у державі та активного використання технологій штучного інтелекту.
КЛЮЧОВІ ВИКЛИКИ ІНТЕГРАЦІЇ ГІГ-ПРАЦІВНИКІВ У СИСТЕМУ СОЦІАЛЬНОГО Й ПЕНСІЙНОГО СТРАХУВАННЯ УКРАЇНИ
Стаття аналізує виклики інтеграції гіг-працівників та фрілансерів у систему соціального й пенсійного страхування України в умовах швидкого зростання платформеної зайнятості. Показано масштаби цифрової трансформації ринку праці та окреслено ключові проблеми: правову невизначеність статусу гіг-працівників, відсутність належного регулювання платформ, нестабільність доходів, обмежений доступ до соціальних гарантій і недостатню цифрову інфраструктуру обліку праці. Проаналізовано українське законодавство, європейські підходи (зокрема Директиву ЄС 2024/2831) та прогалини, що унеможливлюють повноцінний соціальний захист. Обґрунтовано необхідність реформ, спрямованих на забезпечення справедливих соціальних і пенсійних прав гіг-працівників
ЛЕГІТИМНІ ОБМЕЖЕННЯ ПРАВ ЛЮДИНИ ТА ДОЗВОЛЕНИЙ ВІДСТУП ДЕРЖАВИ ВІД ЗОБОВ'ЯЗАНЬ ПІД ЧАС НАДЗВИЧАЙНОЇ СИТУАЦІЇ
У тезах доповіді досліджується проблематика легітимних обмежень прав і свобод людини та допустимого відступу держави від міжнародно-правових зобов’язань у період надзвичайних ситуацій. Актуальність теми зумовлена зростанням кількості кризових явищ сучасності — воєнних конфліктів, надзвичайних та надзвичайно небезпечних ситуацій, терористичних загроз, які змушують держави вдаватися до тимчасового звуження обсягу прав людини з метою захисту публічних інтересів і національної безпеки. Метою дослідження є з’ясування змістовних критеріїв допустимого втручання держави у сферу прав людини та формування підходу до оцінки таких обмежень, що ґрунтується на міжнародних стандартах і практиці Європейського суду з прав людини. Обґрунтовується теза, що відсутність уніфікованого визначення поняття «обмеження прав» у міжнародному та національному праві не є перешкодою для ефективного захисту прав людини, за умови застосування критеріальної моделі оцінки державного втручання. У роботі аналізуються положення Загальної декларації прав людини, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, Європейської конвенції з прав людини та Конституції України, а також релевантна практика ЄСПЛ. Запропоновано розглядати обмеження прав не як формально визначене поняття, а як юридичну ситуацію, що підлягає перевірці за сукупністю універсальних критеріїв: наявність законної підстави, легітимної мети, необхідності в демократичному суспільстві та пропорційності із збереженням сутності права. Зроблено висновок, що саме критеріальний підхід забезпечує реальний контроль за межами державної дискреції у надзвичайних умовах і дозволяє поєднати потреби безпеки з фундаментальними засадами верховенства права та прав людини.
СИСТЕМА МІЖНАРОДНИХ СТАНДАРТІВ З ЗАХИСТУ ТРУДОВИХ ПРАВ ПРАЦІВНИКІВ
У тезах досліджено сучасну систему міжнародних трудових стандартів та їх значення для забезпечення гідної праці в умовах глобальних соціально-економічних трансформацій. Проаналізовано нормативну основу міжнародних стандартів, включно з актами Міжнародної організації праці, Організації Об’єднаних Націй, Ради Європи та Європейського Союзу, а також виявлено ключові проблеми їх імплементації: нерівномірність виконання державами, обмеженість механізмів контролю та поява нових форм зайнятості. Особливу увагу приділено впливу міжнародних норм на українське трудове законодавство, функціонування ринку праці у воєнний період та необхідності адаптації правового регулювання до умов цифровізації й нестандартної зайнятості.
ПРОБЛЕМИ РЕАЛІЗАЦІЇ ПРАВ ЛЮДИНИ В УКРАЇНІ У ПРИВАТНОПРАВОВІЙ СФЕРІ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ
Дослідження присвячене аналізу ключових перешкод у реалізації прав людини в приватноправовій сфері України в умовах тривалого воєнного стану. Особлива увага приділяється порушенням права власності внаслідок окупації, дестабілізації договірних відносин через форс-мажор, обмеженням трудових прав та ускладненням реалізації сімейних прав. На основі положень Конституції України, Цивільного кодексу України, законодавства, ухваленого в період воєнного стану та практики Європейського суду з прав людини обґрунтовується необхідність адаптації національного приватного права до реалій збройного конфлікту з урахуванням міжнародних стандартів.
ПЕРСПЕКТИВИ ІМПЛЕМЕНТАЦІЇ ТЕХНОЛОГІЇ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ (ШІ) В СИСТЕМУ АДМІНІСТРАТИВНИХ СУДІВ УКРАЇНИ (АНАЛІЗ МІЖНАРОДНОЇ ПРАКТИКИ ТА ЗАКОНОДАВСТВА В СФЕРІ ЗАХИСТУ ПРАВ ЛЮДИНИ)
Автором досліджено сучасний стан та перспективи імплементації технологій штучного інтелекту (ШІ) в систему адміністративних судів України як важливої умови розвитку адміністративного судочинства в Україні. Проаналізовано міжнародний досвід та правові норми і стандарти запровадження технології ШІ в діяльності органів суду в таких країнах, як США, Китай та країни Європейського Союзу. Розглянуто етичні ризики та виклики, пов’язані з цифровізацією судової гілки влади та забезпечення правосуддя в Україні. Проаналізовано національне адміністративне законодавство та окреслено роль Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) як фундаменту для впровадження новітніх технологій в адміністративному судочинстві. Також наголошено на необхідності гармонізації українського адміністративно-процесуального законодавства з європейськими нормами права в контексті реалізації державної програми розвитку електронного врядування.
ПОРУШЕННЯ ПРАВА ВЛАСНОСТІ ПІД ЧАС ВОЄННОГО КОНФЛІКТУ: МІЖНАРОДНО-ПРАВОВА КВАЛІФІКАЦІЯ ТА МЕХАНІЗМИ ЗАХИСТУ
у тезах досліджено проблематику захисту права власності в умовах воєнного конфлікту крізь призму норм міжнародного гуманітарного права. Проаналізовано ключові міжнародно-правові акти, зокрема Положення про закони і звичаї сухопутної війни, що є додатком до IV Конвенції про закони і звичаї сухопутної війни, підписаної в Гаазі 18.10.1907 року та Женевську конвенцію про захист цивільного населення під час війни, підписану 12. 08. 1949 року, що встановлюють заборону на мародерство та безпідставне знищення майна. Особливу увагу приділено розмежуванню правомірного обмеження права власності, зумовленого військовою необхідністю, та воєнними злочинами. Розглянуто специфіку порушень права власності на тимчасово окупованих територіях, зокрема незаконні механізми визнання майна «безхазяйним» та спроби його націоналізації державою-агресором. На основі норм Римського статуту Міжнародного кримінального суду визначено кваліфікацію розграбування як воєнного злочину. Окреслено сучасні міжнародні механізми відшкодування шкоди, завданої агресією Російської Федерації проти України, зокрема роль Міжнародного реєстру збитків та перспективи використання заморожених активів агресора для виплати репарацій
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ПЕРЕВАЖНОГО ПРАВА ВИДАВЦЯ З ОГЛЯДУ НА ЗАХИСТ ПРАВ АВТОРА ЛІТЕРАТУРНОГО ТВОРУ ЗА ЗАКОНОДАВСТВОМ ФРАНЦІЇ
Актуальність теми дослідження зумовлена розвитком різноманітних жанрів художньої літератури, труднощами публікації літературних творів, умов взаємодії між авторами та видавництвами, що, у свою чергу, породжує практичні питання їх договірного регулювання в Україні. Застосування на практиці угоди про переважне право видавця за законодавством Франції та прийняття нового Закону України «Про авторське право та суміжні права» від 01.12.2022 р. вплинуло на необхідність дослідження умов регулювання даного виду правочинів з огляду захисту прав автора.
ПРЕВЕНТИВНИЙ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНИЙ ХАРАКТЕР ПРОНИКНЕННЯ ДО ЖИТЛА ЧИ ІНШОГО ВОЛОДІННЯ ОСОБИ
У дослідженні проаналізовано превентивний та процесуальний характер проникнення до житла чи іншого володіння особи як одного з найбільш чутливих інструментів державного втручання у сферу приватності. Розкрито зміст і правову природу превентивного проникнення, що здійснюється органами поліції з метою запобігання кримінальним правопорушенням, рятування життя чи майна, а також визначено його межі та гарантії відповідно до національного законодавства та норм міжнародного права. Проаналізовано проблеми співвідношення обох режимів проникнення, випадки їх можливого зловживання, а також запропоновано шляхи удосконалення правового регулювання для посилення гарантій захисту прав людини. Зроблено висновок про необхідність чіткої диференціації превентивних і процесуальних підстав проникнення та забезпечення ефективного контролю за діяльністю уповноважених органів.
СОЦІАЛЬНО-ПРАВОВИЙ ФЕНОМЕН КІБЕРБУЛІНГУ ЯК ФОРМИ ПОРУШЕННЯ ПРАВ И СВОБОД ЛЮДИНИ
Тези доповіді присвячені комплексному дослідженню соціально-правового феномену кібербулінгу як сучасної форми порушення прав і свобод людини. У роботі розкривається сутність кібербулінгу, його основні прояви та вплив на особистість у цифровому середовищі. Автори аналізують соціальні чинники, що сприяють поширенню цього явища, визначають ключові ризики для психологічного добробуту й безпеки користувачів, особливо дітей і молоді. У правовому аспекті висвітлюються національні та міжнародні підходи до регулювання кібербулінгу, окреслюються прогалини законодавства та пропонуються шляхи удосконалення правових механізмів захисту. Окрему увагу приділено ролі державних інституцій, освітніх закладів та інтернет-платформ у попередженні й протидії кібербулінгу.
ДЕПОРТАЦІЯ ГРОМАДЯН УКРАЇНИ ПІД ЧАС ВОЄННОГО СТАНУ
Депортація громадян України під час воєнного стану є примусовим вивезенням або переселенням українців із тимчасово окупованих територій, здійснюваним країною-окупантом. З березня 2022 року зафіксовані численні випадки примусового вивезення українців до Російської Федерації та інших країн, що супроводжуються масовими порушеннями прав людини. Такі дії мають ознаки міжнародних злочинів і спрямовані на дестабілізацію України, порушення національної безпеки та зміну демографічного складу територій. Депортація значно ускладнює повернення українських громадян на підконтрольні території. Важливо документувати такі випадки та розглядати їх у міжнародних судах для захисту прав потерпілих
І ЗНОВУ ДО ПРОБЛЕМИ КРИМІНАЛЬНО-ПРАВОВОЇ ОХОРОНИ ОСОБИСТОЇ ТАЄМНИЦІ
Здійснено спробу розглянути деякі проблемні питання кримінально-правової охорони особистої таємниці людини в Україні. Наведені положення чинного законодавства, що регламентує та забезпечує кримінально-правову охорону права людини на таємницю приватного життя. Зазначається, що чинне кримінальне законодавство України хоча й набуло значних позитивних змін та певного вдосконалення у сфері охорони права людини на особисте життя, проте залишається недостатньою теоретична розробка питань, що стосуються кримінально-правової охорони особистої таємниці людини, а це, у свою чергу, призводить до неможливості удосконалення державних механізмів охорони, точної кримінально-правової кваліфікації, зниження превентивного впливу та охоронного потенціалу закону про кримінальну відповідальність відносно реалізації зазначених прав людини.
РОЛЬ СОЦІАЛЬНОГО ДІАЛОГУ У ЗАХИСТІ ПРАЦІВНИКІВ В ЕПОХУ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
у статті аналізується вплив стрімкого розвитку штучного інтелекту на сферу праці та обґрунтовується ключова роль соціального діалогу у забезпеченні захисту працівників в умовах трансформації трудових відносин. Акцентовано увагу на потенційних можливостях штучного інтелекту щодо підвищення продуктивності, оптимізації трудових процесів та удосконалення управління персоналом, а також визначено ризики, пов’язані з автоматизацією кадрових рішень, посиленням контролю за працівниками та загрозою застосування дискримінації до працівників. На основі міжнародного досвіду доведено необхідність вирішення питань застосування штучного інтелекту у трудових відносинах через механізм соціального діалогу. Підкреслено, що саме соціальний діалог здатний забезпечити прозорість впровадження штучного інтелекту, збереження людського контролю над автоматизованими рішеннями, захист персональних даних, недопущення дискримінації та формування справедливих правил використання штучного інтелекту на робочих місцях. Поступове та відповідальне впровадження штучного інтелекту можливе лише за умови активної участі соціальних партнерів на всіх рівнях, що дозволить забезпечити стабільність у державі.
ПРАВОВІ НАСЛІДКИ ПОРУШЕННЯ ЖЕНЕВСЬКОЇ КОНВЕНЦІЇ ПІД ЧАС ЗБРОЙНИХ КОНФЛІКТІВ
У роботі розглянуто зміст та значення Женевських конвенцій як основоположних міжнародно-правових актів, що регулюють правила ведення збройних конфліктів і встановлюють стандарти захисту цивільного населення, поранених, військовополонених та медичного персоналу. Проаналізовано найпоширеніші категорії порушень норм міжнародного гуманітарного права, які мають місце під час сучасних воєн, зокрема напади на цивільні об’єкти, жорстоке поводження з полоненими, застосування заборонених засобів ведення війни та невибіркові атаки. Наведено конкретні задокументовані приклади таких порушень у різних регіонах, що свідчать про системний характер нехтування міжнародними нормами. Окрему увагу приділено методам документування воєнних злочинів та ролі міжнародних організацій у фіксації фактів порушень. Зроблено висновок щодо важливості дотримання Женевських конвенцій для забезпечення захисту прав людини, підтримання міжнародної безпеки та притягнення винних до відповідальності.
ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ТА ЗАХИСТ ПРАВ ЛЮДИНИ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ ТА ЗБРОЙНОГО КОНФЛІКТУ
У роботі досліджується проблема дотримання та захисту прав людини в умовах воєнного стану та збройного конфлікту. Розкривається поняття воєнного стану та збройного конфлікту, аналізуються особливості реалізації прав і свобод людини в кризових умовах. Значну увагу приділено міжнародно-правовим стандартам захисту прав людини, зокрема нормам міжнародного гуманітарного права та права прав людини. Визначено перелік прав, що не підлягають обмеженню навіть у період воєнного стану, а також окреслено допустимі межі обмеження окремих прав і свобод. Окремо розглянуто механізми захисту прав цивільного населення та вразливих груп, а також роль національних інституцій у забезпеченні прав людини в умовах війни. Зроблено висновок, що дотримання прав людини залишається обов’язком держави навіть за надзвичайних обставин і є важливим чинником збереження демократичних цінностей та верховенства права.
ЗАПОБІЖНІ ЗАХОДИ ТА ОБМЕЖЕННЯ ПРАВ ОСОБИ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ
Досліджено проблеми застосування запобіжних заходів та обмежень прав і свобод людини в умовах воєнного стану. Акцентовано, що період посилення примусових повноважень держави та можливого відступу від міжнародних зобов’язань (ст. 15 ЄКПЛ) вимагає суворого дотримання верховенства права та невідчужуваних конституційних гарантій («твердий блок» прав, як-от заборона катувань та право на захист). Аналізується порядок застосування запобіжних заходів (тримання під вартою, домашній арешт) згідно з Главою 18 КПК України, підкреслюється необхідність індивідуалізованого підходу та пропорційності обмежень. Окрему увагу приділено застосуванню відеоконференцзв’язку як альтернативного механізму, за умови забезпечення конфіденційності спілкування із захисником. Зроблено висновок, що ефективність кримінального провадження у воєнний час ґрунтується на судовому контролі та забороні використовувати докази, отримані внаслідок порушення ст. 3 ЄКПЛ, що є фундаментальною гарантією легітимності правосуддя.
РИЗИКИ КРИМІНАЛІЗАЦІЇ УКРАЇНСЬКОГО СУСПІЛЬСТВА ПІД ЧАС ВІЙНИ: ВПЛИВ НА ПРАВА ЛЮДИНИ
Робота присвячена дослідженню ризиків, що сприяють криміналізації українського суспільства в умовах війни. Серед основних ризиків виділено: масове переміщення населення, послаблення економічної стабільності, порушення соціальних зв’язків, складність роботи правоохоронних органів у прифронтових регіонах, поширення девіантної поведінки серед окремих груп населення, неконтрольований обіг зброї, збільшення кіберзлочинності. Обґрунтовано, що в умовах війни відбувається зростання рівня протиправної поведінки, деформація правової свідомості та підвищення толерантності до насильницьких практик. Зазначено, що поєднання правового захисту, соціальної підтримки, ефективної безпекової політики та розвитку правової культури, дозволить мінімізувати ризики криміналізації та створити умови для відновлення і розвитку в повоєнний час.
НЕВЗАЄМОЗАМІННІ ТОКЕНИ (NFTs) ЯК ЧИННИК ТРАНСФОРМАЦІЇ ЕКОНОМІЧНИХ ПРАВ ЛЮДИНИ: ПРОБЛЕМА ВИЗНАЧЕННЯ ПРАВОВОЇ ПРИРОДИ ОБ'ЄКТІВ ЦИФРОВОЇ ВЛАСНОСТІ
Робота присвячена дослідженню можливостей трансформації права власності в епоху цифрових технологій. Невзаємозамінні токени є унікальними цифровими активами, що набули значного технологічного та економічного значення, ставши символом ринкового вибуху, який підтверджується рекордними продажами. При цьому в роботі вказується, що справжній потенціал новітніх цифрових активів NFT полягає у їхній здатності змінювати традиційну концепцію власності, пропонуючи "справжнє володіння" цифровими артефактами, що протиставляється панівній в інтернеті моделі ліцензування. В роботі аналізується центральна юридична суперечність: непримиренний дуалізм між технологічною обіцянкою "цифрового володіння" та юридичною практикою, яка розглядає цифрові активи виключно через призму ліцензійних угод. Авторами розкрито, що універсальна кваліфікація NFT виключно як об'єкта права власності або виключно як об'єкта інтелектуальної власності спричиняє суттєву правову руйнацію іншого підходу, зокрема, ставлячи під сумнів право автора на роялті або право власника вільно перепродавати токен. Виявлено, що в українському правовому полі існує схильність до категоризації NFT як "цифрової речі", що дозволяє легалізувати їхній обіг через традиційні інститути цивільних прав. Водночас, NFT розглядається як інноваційний інструмент токенізації, що фіксує авторські права та засвідчує автентичність, але не є самостійним об'єктом авторського права
ЕФЕКТИВНІСТЬ НАЦІОНАЛЬНИХ ІНСТИТУЦІЙНИХ ІНСТРУМЕНТІВ ЗАХИСТУ ПРАВ ЛЮДИНИ В ПЕРІОД ВОЄННОГО СТАНУ
У праці досліджено ефективність функціонування національних інституційних механізмів захисту прав людини в умовах війни в Україні. Проаналізовано адаптаційну спроможність судової гілки влади, діяльність Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, функціонування військових адміністрацій, прокуратури та системи безоплатної правової допомоги. Виявлено ключові проблеми, зокрема обмежену юридичну силу рекомендацій омбудсмана, ресурсні обмеження правозахисних інституцій, нерівний доступ до правових послуг, а також недостатню координацію міжвідомчої взаємодії. Визначено необхідність законодавчого посилення повноважень омбудсмена, стабільного фінансування центрів безоплатної правничої допомоги, підвищення підзвітності військових адміністрацій і поглиблення співпраці державних органів із громадянським суспільством для забезпечення ефективного захисту конституційних прав громадян у надзвичайних умовах.
ПОРЯДОК ОБІГУ ЗБРОЇ ПІД ЧАС ВОЄННОГО СТАНУ (ВІЙНИ): ПОРІВНЯЛЬНИЙ АНАЛІЗ УКРАЇНСЬКОГО ТА АЗЕРБАЙДЖАНСЬКОГО ЗАКОНОДАВСТВА
В межах наукового дослідження реалізується порівняльний аналіз українського та азербайджанського законодавства в питанні регулювання порядку обігу зброї в державах. Акцентується увага на особливостях реалізацій даних заходів в умовах воєнного стану (війни). Наголошується на тому, що в умовах воєнного стану (війни) обидві держави встановлюють максимальний контроль над обігом зброї; цивільний обіг зброї різко обмежується або повністю припиняється; носіння, продаж, передача та перевезення зброї заборонені у більшості випадків; силові структури отримують розширені повноваження щодо перевірок, обшуків та вилучення зброї; Україна має детальніше розроблене законодавство через сучасні бойові дії; Азербайджан спирається на більш централізований та суворий підхід, пов’язаний із національною безпекою на Південному Кавказі; обидві країни передбачають можливість реквізиції зброї у громадян та організацій.
ПРАВО УЧАСНИКІВ КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ НА БЕЗПЕКУ (ПРАВО НА ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ БЕЗПЕКИ) ТА ОБОВ’ЯЗОК ДЕРЖАВИ ПО ЙОГО РЕАЛІЗАЦІЇ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ
У тезах наукової доповіді досліджується право учасників кримінального провадження на безпеку як складова їх процесуального статусу та як форма реалізації позитивних зобов’язань держави у сфері захисту прав людини. Обґрунтовується положення, відповідно до якого право на забезпечення безпеки має не лише галузевий, а й конституційний характер, випливаючи зі змісту ст. 3 Конституції України та засади верховенства права, закріпленої у кримінальному процесуальному законодавстві. Особлива увага приділяється аналізу нормативних засад інституту забезпечення безпеки учасників кримінального провадження, його багатогранній природі як суб’єктивного процесуального права, різновиду кримінальної процесуальної діяльності та системи спеціальних заходів. Актуальність дослідження посилюється умовами збройної агресії проти України та дії правового режиму воєнного стану, що зумовлює підвищені ризики для осіб, залучених до кримінального судочинства. У цьому контексті розкривається обов’язок держави забезпечити ефективний захист життя, здоров’я, житла та майна учасників кримінального провадження незалежно від складності безпекової ситуації. Значну увагу приділено практиці Європейського суду з прав людини, яка розглядається як важливе джерело тлумачення змісту права на безпеку та критеріїв належного виконання державою своїх позитивних зобов’язань. Формулюються висновки щодо необхідності вдосконалення законодавчого регулювання та посилення гарантій реалізації права на безпеку у кримінальному провадженні.
ШИРОКОМАСШТАБНІСТЬ ЯК ОЗНАКА СКЛАДІВ ЗЛОЧИНІВ ПРОТИ ЛЮДЯНОСТІ: ПРОБЛЕМИ ВИЗНАЧЕННЯ
тези доповіді присвячені розкриттю змісту такої ознаки складів злочинів проти людяності як широкомасштабність нападу на цивільне населення. Доведено, що вона проявляється у відносно великій кількісті потерпілих та/або великій кількості атак, актів переслідування. Зазначені аспекти широкомасштабності можуть фіксуватися як відокремлено, так і у їх сукупності. Юридично важливою є кількість атак та/або кількість їх жертв, та/або географічний масштаб нападу. Вимагається, щоб окремий злочин був прикладом повторення подібних злочинів або частиною низки таких злочинів (поширена практика).
РОЗВИТОК ІНФОРМАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ТА ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ В КОНЦЕПЦІЇ ПРАВ ЛЮДИНИ
робота присвячена аналізу впливу розвитку інформаційних технологій, штучного інтелекту та безпілотних літальних апаратів на систему забезпечення прав людини. Розглядаються етичні концепції взаємодії людини і машин, сучасні виклики, зумовлені поширенням БПЛА, а також проблеми правового регулювання їх використання в Україні та Європейському Союзі. Обґрунтовується необхідність посилення адміністративно-правового контролю за обігом і експлуатацією безпілотних систем як умови забезпечення прав і свобод людини
ПРАВОВИЙ СТАТУС ЦИВІЛЬНОГО НАСЕЛЕННЯ ПІД ЧАС ВІЙНИ ТА ГАРАНТІЇ ЙОГО ЗАХИСТУ
У тезі досліджено правовий статус цивільного населення під час війни та механізми забезпечення його захисту відповідно до міжнародного гуманітарного права та законодавства України. Розкрито поняття цивільного населення, визначено основні міжнародно-правові акти, що регулюють його захист, охарактеризовано ключові гарантії безпеки та гуманного поводження у воєнний період. Особливу увагу приділено національним правовим механізмам України, спрямованим на охорону прав цивільних, а також аналізу порушень міжнародного гуманітарного права, які виникають внаслідок сучасної російської агресії. Зроблено висновок про необхідність посилення міжнародних і національних інструментів захисту цивільних для забезпечення дотримання норм гуманітарного права та притягнення винних до відповідальності.
ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРИНЦИПУ ГУМАНІЗМУ ТА ПОВАГИ ДО ЛЮДСЬКОЇ ГІДНОСТІ ПІД ЧАС ЗАСТОСУВАННЯ КРИМІНАЛЬНОГО ЗАКОНУ
У тезах досліджено зміст та особливості реалізації принципу гуманізму при застосуванні кримінального закону. Доведено, що гуманізм не зводиться лише до пом'якшення покарання, а є двоаспектним принципом. З одного боку, він забезпечує захист прав потерпілих та суспільства, з іншого — гарантує повагу до людської гідності правопорушника. Наголошено, що метою покарання є виправлення, а не приниження. Проаналізовано втілення цього принципу в кримінально-правовій, процесуальній та виконавчій сферах. Окреслено проблеми практичного впровадження гуманістичних засад в Україні, де вони часто залишаються декларативними
ДЕЯКІ АСПЕКТИ МЕХАНІЗМУ ІНДИВІДУАЛЬНОЇ ЗЛОЧИННОЇ ПОВЕДІНКИ УМИСНОГО ПОШКОДЖЕННЯ ОБ'ЄКТІВ ЕЛЕКТРОЕНЕРГЕТИКИ
У публікації досліджено механізм індивідуальної злочинної поведінки осіб, які вчиняють умисне пошкодження об’єктів електроенергетики, передбачене ст. 194-1 КК України. На основі узагальнення наукових підходів О.М. Джужі, А.Ф. Зелінського, О.М. Бандурки, О.М. Литвинова, М.І. Фіалки та інших вчених. Визначено зміст поняття «механізм злочинної поведінки» як системи взаємодіючих суб’єктивних та об’єктивних елементів, що детермінують виникнення й реалізацію суспільно небезпечного діяння. У межах дослідження проаналізовано характеристику правопорушників, які вчинили кримінальне правопорушення за ст. 194-1 КК України, на підставі даних Єдиного державного реєстру судових рішень за 2025 рік. Сформовано кримінологічний портрет особи, що вчиняє кримінальне правопорушення, висвітлено її соціально-демографічні риси, рівень освіти, попередню кримінальну активність, наявність пом’якшуючих чинників, мотиваційну сферу, а також особливості вольової регуляції поведінки. Окрему увагу приділено розкриттю структурних елементів механізму умисного кримінального правопорушення: мотивації, етапів прийняття рішення, планування та реалізації протиправного діяння, а також посткримінальної поведінки. Обґрунтовано, що механізм злочинної поведінки за ст. 194-1 КК України є цілісною системою, в якій поєднуються психологічні характеристики особи, соціальні умови її існування та об’єктивна ситуація, що спонукає до вчинення діяння.
ЗВІЛЬНЕННЯ ЗАСУДЖЕНИХ ЗА ХВОРОБОЮ – ЦЕ АКТ ГУМАНІЗМУ, ЯКИЙ ВІДПОВІДАЄ МЕТІ ПОКАРАННЯ
Дослідження присвячене питанню звільнення засуджених за ховробою. Ця підстава звільнення має негативні тенденції застосування і завжди викликали і продовжує викликати багато питань як в сфері механізмів її застосування, так і в сфері дотримання прав людини під час її реалізації. Порушення в основному стосуються того, що при звільненні беруться до уваги такі обставини, які не мають відношення до захворювання засудженого і не стосуються його поточного фізичного стану. Крім того, під час застосування цієї підстави звільнення береться до уваги чи є хвороба засудженого такою, яка вказана в Переліку захворювань, які можуть стати підставою для звільнення. Ця обставина також є неприйнятною з огляду на ризикоорієнтовані підходи.
ПОЗАСУДОВІ ОБМЕЖЕННЯ ПРАВ ГРОМАДЯН УКРАЇНІ ПІД ЧАС ВОЄННОГО СТАНУ
Розглянуто Закон України «Про санкції» в контексті позасудового обмеження прав громадян України під час воєнного стану. Приділено увагу прецеденту накладання санкцій на громадян України. Запропоновано застосовувати принципи правосуддя щодо громадянина України відповідно до чинного законодавства з дотриманням прав людини , а також привести Закон України «Про санкції» у відповідність до правового поля України у сфері кримінального права.
ПРОЦЕСУАЛЬНА СІМОСТІЙНІСТЬ СЛІДЧОГО ЯК ГАРАНТІЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРАВ І СВОБОД ЛЮДИНИ НА СТАДІЇ ДОСУДОВОГО РОЗСЛІДУВАННЯ КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Здійснено комплексний аналіз проблем реалізації процесуальної самостійності слідчого у кримінальному провадженні в контексті дотримання та захисту прав і свобод людини. Розглянуто співвідношення повноважень слідчого та прокурора на стадії досудового розслідування, а також вплив процесуального керівництва прокурора на діяльність слідчого. Особливу увагу приділено процедурі оскарження рішень та надмірного процесуального контролю, що можуть призводити до обмеження прав учасників кримінального провадження та зниження об’єктивності досудового розслідування. Обґрунтовується необхідність удосконалення нормативно-правового регулювання з метою забезпечення рівноваги між процесуальним контролем і самостійністю слідчого. Акцентується увага на ролі слідчого судді як незалежного та неупередженого суб’єкта, покликаного гарантувати дотримання прав людини та запобігати зловживанням владними повноваженнями у кримінальному процесі.
ЗНАЧЕННЯ НАЗВИ СТАТТІ ОСОБЛИВОЇ ЧАСТИНИ КРИМІНАЛЬНОГО КОДЕКСУ УКРАЇНИ ДЛЯ КВАЛІФІКАЦІЇ КРИМІНАЛЬНИХ ПРАВОПОРУШЕНЬ
Тези доповіді присвячені розкриттю значення назви статті особливої частини Кримінального кодексу України для кваліфікації кримінальних правопорушень. Встановлено, що назва статті має базово-орієнтуючий характер, визначає загальну смислову рамку тлумачення кримінально-правової норми, що міститься в диспозиції частини відповідної статті. Назва статті формує генеральну концепцію конкретного випадку криміналізації. Вона має рамочне значення для тлумачення змісту та меж кримінально протиправного діяння, ознаки складу якого безпосередньо зафіксовані у диспозиції статті. Визнання значення рамочним означає те, що воно задає загальний контур цілей та засобів криміналізації, за який не має виходити правозастосувач
ЩОДО ПИТАННЯ КРИМІНАЛІЗАЦІЇ СТВОРЕННЯ ДИТЯЧОЇ ПОРНОГРАФІЇ ЗА ДОПОМОГОЮ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
Стрімкий розвиток генеративного штучного інтелекту (ШІ) створив критичну правову прогалину у сфері протидії сексуальній експлуатації дітей в Інтернеті. Дослідження свідчать про вражаюче зростання злочинів, пов’язаних із дитячою порнографією, що значною мірою стало можливим завдяки появі інструментів для створення “синтетичного” контенту. Аналіз українського законодавства показав, що чинна редакція примітки до ст. 156-1 КК України, незважаючи на згадку про “змодельовані” образи, є недостатньою для ефективного притягнення до кримінальної відповідальності за дії, повʼязані з дитячою порнографією, яка була створена за допомогою ШІ. Для подолання цієї невизначеності доцільно імплементувати досвід зарубіжних країн. Зокрема, у США (штат Вашингтон) та Великій Британії вже вжито заходів для прямої криміналізації ШІ-контенту. Вашингтон законом SB 5105 прямо додав фразу "створене за допомогою або за сприяння штучного інтелекту" до визначення візуального зображення. Уряд Великої Британії через Online Safety Act 2023 та Criminal Justice Bill криміналізував як розповсюдження діпфейків, так і сам акт їх створення.
АСТРЕНТ У ПРОЄКТІ РЕКОДИФІКАЦІЇ ЦИВІЛЬНОГО КОДЕКСУ УКРАЇНИ ЯК ІНСТРУМЕНТ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРАВА НА ЕФЕКТИВНИЙ СУДОВИЙ ЗАХИСТ
Автором досліджується правова природа та функціональне призначення інституту астренту як судової неустойки у контексті рекодифікації Цивільного кодексу України (ЦК України). Обґрунтовується доцільність упровадження астренту як ефективного інструменту забезпечення виконання судових рішень та реалізації права на ефективний судовий захист. Аналізуються основні положення проєкту рекодифікації ЦК України щодо астренту, його відмежування від інших форм цивільно-правової відповідальності, а також співвідношення з чинними процесуальними механізмами. Значна увага приділяється правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду та європейським правовим стандартам.
ДОКУМЕНТ ЯК ОБОВ’ЯЗКОВА ОЗНАКА НЕЗАКОННЕ ПЕРЕТИНАННЯ ДЕРЖАВНОГО КОРДОНУ УКРАЇНИ (СТ. 332-2 КК УКРАЇНИ)
В межах наукового дослідження реалізується кримінально-правовий аналіз документа як ознаки в структурі складу кримінального правопорушення пов’язаного з незаконним перетинанням державного кордону України. Акцентується увага на розумінні та тлумаченні таких понять як «документ», «відповідний документ», «документ, що містить недостовірні відомості» та «недостовірні відомості». Наголошується на тому, що поняття документу та зміст переліку документів, що потрібні для законного перетинання державного кордону, безумовно регламентується в Україні цілою низкою нормативно-правових документів; з точки зору кваліфікації діяння, відповідний документ і документ, що містить недостовірні відомості мають обов’язковий характер і впливають на кваліфікацію діяння; в межах конструкції складу кримінального правопорушення такі документи треба визначати як засоби вчинення суспільно небезпечного діяння.
ЖІНКИ У ВІЙСЬКУ В ІСТОРИЧНОМУ ТА ГЕНДЕРНОМУ КОНТЕКСТІ
У статті здійснено комплексний аналіз участі жінок у війську крізь призму історичного розвитку та гендерної трансформації. Розглянуто етапи залучення жіноцтва до військової справи – від давньослов’янських традицій до сучасної повномасштабної війни в Україні. Особливу увагу приділено ролі українських жінок у визвольних змаганнях XX століття, зокрема в лавах Українських січових стрільців, підпіллі ОУН та УПА, а також у тиловій і фронтовій діяльності під час Другої світової війни. У фокусі дослідження – гендерна політика Збройних Сил України після 2022 року, коли війна стала каталізатором глибоких інституційних змін. Український досвід представлено як зразковий на міжнародному рівні, зокрема в межах навчальних програм НАТО. Доведено, що участь жінок у військовій сфері є не лише питанням гендерної рівності, а й чинником стратегічної ефективності, стійкості та модернізації сектору безпеки й оборони.
ПРОБЛЕМИ КВАЛІФІКАЦІЇ ДІЯНЬ НЕПОВНОЛІТНІХ ПРИ ВЗАЄМОДІЇ ЗІ ШТУЧНИМ ІНТЕЛЕКТОМ
У тезах проаналізовано кейс арешту 13-річного учня у Флориді за запит до ChatGPT, що інтерпретували як загрозу. Цей випадок загострює проблему кваліфікації діянь неповнолітніх в епоху тотального цифрового нагляду. Досліджено конфлікт між політикою «нульової толерантності» та фундаментальним принципом кримінального права – mens rea (суб’єктивне ставлення до діяння), який автоматизовані системи не здатні оцінити. З позицій фрустраційно-агресивної теорії (Доллард та ін.), імпульсивний «жарт» підлітка помилково кваліфікується як кримінальне правопорушення. Обґрунтовано необхідність адаптації алгоритмів ШІ та правових процедур для уникнення надмірної криміналізації молоді.
ПРАВОВА ПРИРОДА ТА ПОНЯТТЯ САНКЦІЙ ЯК СКЛАДОВОЇ СИСТЕМИ ПРОТИДІЇ ЗЛОЧИННОМУ ОБІГУ АКТИВІВ: НАЦІОНАЛЬНИЙ ВИМІР
Тези доповіді присвячені визначенню поняття та розкриттю правової природи санкцій як складової національного виміру системи протидії злочинному обігу активів. На підставі кримінолого-правового аналізу нормативно-правових актів, що регламентують застосування санкцій останні запропоновано розуміти як самостійний міжгалузевий правовий інститут, що регулює відносини у сфері реалізації національної моделі притягнення до відповідальності за вчинення міжнародно-протиправних діянь суб’єктів міжнародного публічного права та афілійованих з ними осіб, а також запобігання чи припинення використання активів для вчинення кримінальних правопорушень проти національної, громадської безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку. Виявлено низку криміногенних недоліків правового регулювання санкційного механізму. Запропоновано шляхи їх усунення.
ПРАВОВІ ТА ЕТИЧНІ АСПЕКТИ ЗАСТОСУВАННЯ ПРИМУСОВОГО ГОДУВАННЯ
Тези доповіді присвячена правовим та етичним аспектам застосування примусового годування. Проаналізовано національні та міжнародні підходи до застосування примусового годування, принципи і підстави застосування примусового годування. Окреслено ступінь розробленості регулювання застосування примусового годування у вітчизняному законодавстві, визначено його недоліки. Запропоновано розмежування понять відмови від прийняття їжі та оголошення голодування як передумов застосування примусового годування. Визначено доцільність розробки окремих механізмів правового реагування на інциденти відмови від прийняття їжі особами, що перебувають в місцях несвободи, та оголошення ними голодування
THE ROLE OF FORENSICS AND CRIMINAL SCIENCE IN CRITICAL INFRASTRUCTURE PROTECTION
The article examines the pivotal role of forensic science and criminology in safeguarding critical infrastructure, which encompasses essential sectors such as energy, water supply, telecommunications, transportation, healthcare, and finance. These infrastructures are increasingly vulnerable to hybrid threats – ranging from cyberattacks and insider sabotage to physical destruction – due to their reliance on digital technologies and interconnected systems. The author emphasizes that digital, technical, and physical forensics are indispensable for incident analysis, evidence collection, and system integrity, while criminology contributes through behavioral analysis, intelligence gathering, and criminal investigations. The synergy between these disciplines enables effective threat mitigation, policy enhancement, and personnel training. In the context of global insecurity and evolving risks, the integration of forensic and criminological approaches is presented as a cornerstone of national resilience and security strategy.
СИСТЕМА РАННЬОГО ОПОВІЩЕННЯ ЩОДО НОВИХ ПСИХОАКТИВНИХ РЕЧОВИН: ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ДОСВІД ДЛЯ УКРАЇНИ
у статті обґрунтовано необхідність створення національної системи раннього оповіщення (англ. Early Warning System, EWS) щодо нових психоактивних речовин (НПР) в Україні. Проведено огляд міжнародних та європейських підходів до моніторингу НПР, проаналізовано актуальний стан в Україні, окреслено ризики для національної безпеки та переваги інтеграції до європейського безпекового простору
ПРАВОВІ ТА ОРГАНІЗАЦІЙНІ ЗАСАДИ КІБЕРБЕЗПЕКИ ОБ’ЄКТІВ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ
У роботі обґрунтовано правові та організаційні засади кібербезпеки об’єктів критичної інфраструктури в умовах збройної агресії та кібервійни. Показано логіку інтеграції дефінітивного та інституційного каркасу з уніфікованими процедурами планування, реагування, відновлення та регулярною оцінкою результативності. Наголошено на ролі міжвідомчої сумісності, стандартизованої комунікації, документування й підзвітності. Сформульовано механізм координації із контррозвідувальним компонентом, що зменшує регуляторну невизначеність, прискорює погодження рішень і переводить взаємодію від ситуативних домовленостей до вимірюваного управлінського процесу. Практичне значення полягає у створенні підґрунтя для стандартизації планово-управлінських документів та оптимізації процедур забезпечення безперервного надання суспільно важливих послуг.
БАЗОВА ЗАГАЛЬНОВІЙСЬКОВА ПІДГОТОВКА ЯК СКЛАДОВА СЕКТОРУ БЕЗПЕКИ Й ОБОРОНИ В ЧАСТИНІ ЗАХИСТУ КРИТИЧНОЇ ІНФОРМАЦІЙНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ
У роботі сформульовані основні проблеми впровадження базової загальновійськової підготовки (БЗВП) у складову сектору безпеки й оборони України. Сконцентровано увагу на підвищення інтелектуального потенціалу та професійної майстерності військовослужбовців ЗС України та подальшу інтеграцію основ кіберзахисту у базову загальновійськову підготовку.
РОЛЬ НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ В ЗАБЕЗПЕЧЕННІ БЕЗПЕКИ АТОМНИХ ЕЛЕКТРОСТАНЦІЙ
У роботі наведено основні джерела правового регулювання безпеки атомних електростанцій в Україні у контексті міжнародних договорів у сфері ядерної безпеки, напрями діяльності НГУ з охорони та захисту АЕС та шляхи щодо підвищення ефективності НГУ з охорони АЕС. Пропонується включити до складу обласних ситуаційних центрів Запорізької, Рівненської, Миколаївської, Хмельницької та Київської областей представників НГУ України
ЦИФРОВИЙ КОНТРОЛЬ І ТРУДОВІ ПРАВА: ЕТИЧНО-ПРАВОВІ РИЗИКИ ТА ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ РОБОТОДАВЦІВ У СЕКТОРАХ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ
У статті досліджується феномен цифрового контролю у трудових відносинах у контексті цифрової трансформації та зростаючого використання штучного інтелекту в управлінні персоналом, особливо у секторах критичної інфраструктури. Розкрито вплив алгоритмічних HR-систем на безпеку, стійкість і безперервність функціонування критично важливих об’єктів, а також проаналізовано основні ризики цифрової експлуатації: втручання в приватність, порушення автономії працівника, обмеження свободи слова, дискримінація та алгоритмічна упередженість. Висвітлено етичні засади регулювання цифрового нагляду, включно з принципами прозорості, відповідальності та дотримання цифрових прав людини. Проаналізовано недоліки українського законодавства у сфері захисту працівників від надмірного цифрового моніторингу та запропоновано комплексний підхід до правового регулювання застосування ШІ в управлінні персоналом критичної інфраструктури. Сформульовано рекомендації щодо удосконалення законодавства, зокрема впровадження вимог до прозорості, аудиту алгоритмів, недискримінаційності та визначення відповідальності роботодавців. Обґрунтовується, що збалансоване правове регулювання та етичні стандарти є ключем до запобігання цифровій експлуатації та забезпечення гідних умов праці в цифровому середовищі.
WATER SUPPLY AND WASTEWATER DISPOSAL FACILITIES IN THE KHARKIV REGION: CURRENT STATUS AND PROMISING DESIGN SOLUTIONS
The state of water resources in the Kharkiv region and the state of critical infrastructure facilities that provide water supply and treatment for both industrial enterprises and domestic consumers were analysed. Threats caused by the Russian Federation's military aggression against Ukraine were identified, along with measures to minimise them and eliminate their consequences
МОДЕЛЬ СИСТЕМИ ПІДГОТОВКИ КАДРІВ У СФЕРІ ЗАХИСТУ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ В СИСТЕМІ ПРОФЕСІЙНОЇ ОСВІТИ
Обґрунтована необхідність удосконалення існуючої моделі підготовки кадрів у сфері захисту критичної інфраструктури в системі професійної освіти. Акцентовано на тому, що удосконалена модель підготовки кадрів у сфері захисту критичної інфраструктури в системі професійної освіти має враховувати сучасні організаційно-управлінські механізми формування системи підготовки фахівців, прогресивні тенденції розвитку системи забезпечення якості професійної освіти та освітньої діяльності, модерні принципи реалізації закладами професійної освіти освітніх програм, визначати порядок взаємодії стейкхолдерів в процесі розроблення та реалізації зазначених програм підготовки кадрів для національної системи захисту критичної інфраструктури та ін.
ПРАВОВІ ОСНОВИ ЛОКАЛІЗАЦІЇ ТА ЛІКВІДАЦІЇ АВАРІЙ НА ОБ'ЄКТАХ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ: АНАЛІЗ ПЛАНІВ РЕАГУВАННЯ ТА ПРОГРАМ СТІЙКОСТІ НА ПРИКЛАДІ МІСЦЕВОЇ ГРОМАДИ
Дослідження присвячене правовим аспектам локалізації та ліквідації аварій на об’єктах критичної інфраструктури (ОКІ) з урахуванням локальних планів реагування та програм стійкості. На прикладі Добровеличківської територіальної громади (ТГ) аналізуються особливості реалізації положень Кодексу цивільного захисту України в умовах техногенних та природних ризиків, зокрема для систем водо- та енергопостачання, а також хімічно небезпечних об’єктів (ХНО). Виявлено проблеми координації між комісіями з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій (ТЕБ та НС) і операторами ОКІ, а також запропоновано заходи щодо удосконалення адміністративної відповідальності та впровадження положень Директиви (ЄС) 2022/2555 (NIS2)для посилення кіберрезилієнтності. Аналіз ґрунтується на локальних планах та чинному законодавстві, підкреслюючи роль децентралізації в управлінні ризиками.
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ БПЛА ЦИВІЛЬНОГО ПРИЗНАЧЕННЯ У КОНТЕКСТІ ЗАХИСТУ ТА СТІЙКОСТІ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ
У дослідженні проаналізовано правове регулювання безпілотних літальних апаратів (далі – БПЛА) цивільного призначення як інструменту забезпечення стійкості критичної інфраструктури в Україні. Розглянуто міжнародні стандарти ICAO та EASA, національні закони, зокрема положення Повітряного кодексу України, Закону України «Про критичну інфраструктуру», Постанова КМУ № 954 тощо для визначення правового становища БПЛА, а також зауважено на обмеження їх використання в умовах воєнного стану в Україні. На основі порівняльного аналізу джерел з ЄС і США пропонуються рекомендації щодо інтеграції U-Space (тобто цифрової платформи для керування трафіком дронів над урбаністичними об’єктами) та посилення моніторингу для забезпечення балансу між використанням інновацій та захистом прав людини на безпечне середовище. Акцентовано на ролі БПЛА у моніторингу та реагуванні на загрози, з оглядом на принцип суверенітету держави над повітряним простором.
МЕХАНІЗМИ ДЕРЖАВНОГО КОНТРОЛЮ ЗА КІБЕРЗАХИСТОМ ОБ’ЄКТІВ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ
Розглянуто сучасну нормативно-правову базу України в частині забезпечення кіберзахисту об’єктів критичної інфраструктури. Зосереджено увагу на механізмах державного контролю за виконанням вимог кібербезпеки. Проаналізовано основні функції уповноважених органів, а також вивчено виклики та пропозиції щодо посилення контролю в умовах воєнного стану. Досліджено постанову Постанова КМУ № 518‑2019 «Про затвердження Загальних вимог до кіберзахисту об’єктів критичної інфраструктури», закон Закон України № 4336‑IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту інформації та кіберзахисту державних інформаційних ресурсів, об’єктів критичної інформаційної інфраструктури», а також указ Указ Президента України № 447/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо кібербезпеки
ПОЛІПШЕНІ МЕТОДИ РОЗПІЗНАВАННЯ ОБ’ЄКТІВ У UAV НА ОСНОВІ YOLO
роботі представлено результати вдосконалення системи розпізнавання об’єктів для безпілотних літальних апаратів на основі оптимізації передобробки зображень та переходу до нової нейронної мережі YOLO11s. Запропонований метод паддингу білими полями замість масштабування забезпечив збереження геометричних пропорцій та підвищення впевненості класифікації. Скорочення кількості класів дозволило зменшити час обробки кадру та підвищити точність. Перехід від YOLO8n до YOLO11s забезпечив суттєвий приріст якості, зменшення латентності та скорочення часу навчання з двох годин до менше ніж 30 хвилин. Представлені графіки та реальні приклади демонструють покращені характеристики моделі.
УПРАВЛІННЯ РОЄМ БПЛА: ФОРМАЦІЇ, ТАКТИКИ ТА ІНТЕЛЕКТУАЛЬНІ ПІДХОДИ
роботі розглянуто сучасні підходи до організації та керування роями безпілотни х літальни х апаратів. Проаналізовано типи формацій, їхній вплив на автономність, стійкість і здатність рою адап тува тися до змін середови ща. Особливу увагу приділено тактични м мод елям колективної поведінки, включа ючи базові та розширені режими взаєм одії агентів. Окремо розгляну то інтелектуальні методи керування, зокрема моделі підкріплювального навчання, що дозволяють формува ти оп тимальні стра тегії руху. Наведені результа ти симуляцій демонструють ефективність децентралізовани х підходів та підтверджу ють перспекти вність ройових систем у складни х операційни х сценаріях
РОЗРОБКА АРХІТЕКТУРИ СИТУАЦІЙНОГО ЦЕНТРУ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ РЕЗИЛЬЄНТНОСТІ КРИТИЧНОЇ ЕНЕРГЕТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ
У статті розглянуто концепцію створення ситуаційного центру для забезпечення резильєнтності критичної енергетичної інфраструктури. Запропоновано архітектурну модель, яка поєднує сучасні технології моніторингу, аналізу даних та управління ризиками. Визначено ключові функціональні модулі центру, їх взаємодію та роль у підвищенні стійкості енергетичних систем до зовнішніх та внутрішніх загроз
ОКРЕМІ АСПЕКТИ СУДОВОЇ ПРАКТИКИ З ВИРІШЕННЯ СПОРІВ ПРО ОБОВ’ЯЗКИ БАЛАНСОУТРИМУВАЧА ПРИМІЩЕНЬ ЗАХИСНИХ СПОРУД ЦИВІЛЬНОГО ЗАХИСТУ
Здійснено спробу розглянути окремі моменти судових проваджень при вирішені спорів з питань організації дотримання вимог законодавства щодо визначення права власності, створення, використання, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, планування та організації роботи з дообладнання або спорудження в особливий період підвальних та інших заглиблених приміщень для укриття населення, прав та обов’язків суб’єктів господарювання, на балансі яких вони перебувають. Загалом стан розгляду судами позовних проваджень можна вважати позитивним, проте, у окремих випадках, залишаються непоодинокі факти ухвалення судами першої та другої інстанцій необґрунтованих рішень, що потребує аналізу та узагальнення судової практики з вказаної категорії справ.
ЦИВІЛЬНО-ПРАВОВІ ВИМІРИ ФУНКЦІОНУВАННЯ, ЗАХИСТУ ТА СТІЙКОСТІ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ УКРАЇНИ
Збройна агресія РФ надала екзистенційного значення проблемі стійкості об’єктів критичної інфраструктури (ОКІ), спричинивши масовані руйнування у життєво важливих секторах. Дослідження зосереджується на цивільно-правових аспектах функціонування та відновлення ОКІ, оскільки чинне регулювання переважно сфокусоване на безпекових та публічно-правових питаннях. Аналізуються категорії резильєнтності (стійкості), яка впливає на правовий режим ОКІ, перетворюючи їх на обмежено оборотоздатне майно. Визначено необхідність державних гарантій для приватного капіталу, включно з повним відшкодуванням збитків у разі реквізиції, а також необхідність впровадження спеціальних «воєнних застережень» у договори ППП для забезпечення швидкого відновлення.
РОЛЬ ППО У СЕКТОРІ БЕЗПЕКИ І ОБОРОНИ В ЗАХИСТІ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТУКТУРИ
Предметом дослідження є роль протиповітряної оборони і вогневих засобів ураження для захисту критичної інфраструктури. Наведено роль сектору безпеки і оборони в умовах військової агресії та гібридних загроз. Надано роз’яснення щодо багаторівневої протиповітряної оборони і забезпечення захисту за допомогою різних типів засобів ураження засобів повітряного нападу. Показано зенітні ракетні комплекси і мобільні вогневі групи, що встановлені на відповідну пересувну техніку. Зроблено пропозиції щодо удосконалення їх роботи шляхом використання пускової автоматики зі штучним інтелектом, встановленим на відповідну систему протиповітряної оборони.
МЕНЕДЖМЕНТ БЕЗПЕКИ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ ЯК СКЛАДОВА НАЦІОНАЛЬНОЇ СТІЙКОСТІ УКРАЇНИ
у тезах досліджується роль менеджменту безпеки критичної інфраструктури (КІ) як ключового елементу забезпечення національної безпеки та стійкості України. Розглянуто сутність поняття критичної інфраструктури, її основні складові та значення для стабільного функціонування держави. Проаналізовано сучасні виклики, пов’язані з глобалізацією, цифровізацією та зростанням кількості гібридних і кіберзагроз, що безпосередньо впливають на енергетичну, транспортну, комунікаційну, фінансову та інші системи. Особливу увагу приділено питанням інтеграції кібербезпеки у загальну систему менеджменту КІ, розвитку національних механізмів реагування на надзвичайні ситуації, міжвідомчій координації та міжнародному співробітництву у сфері захисту життєво важливих об’єктів. Наголошено на необхідності формування стійкої, адаптивної та технологічно розвиненої системи управління, здатної запобігати ризикам, оперативно реагувати на інциденти й забезпечувати швидке відновлення функціональності інфраструктури після кризових подій. Зроблено висновок, що ефективний менеджмент безпеки критичної інфраструктури є запорукою національної стійкості, обороноздатності та сталого розвитку України в умовах зростання глобальних загроз
РЕЗИЛЬЄНТНІСТЬ ІНФРАСТРУКТУРИ УНІВЕРСИТЕТУ В УМОВАХ ВІЙНИ: СИСТЕМНА МОДЕЛЬ ТА ЇЇ КОМПОНЕНТИ
Університети, що працюють в умовах підвищених ризиків, потребують стійких інформаційних інфраструктур для підтримання діяльності під час гібридних загроз. У статті представлено багаторівневу модель резильєнтності інфраструктури університету, яка поєднує кіберзахист, ситуаційну обізнаність, управління ризиками, інфраструктурну стійкість, цифровий двійник та AI-підтримку рішень. Людиноцентричний шар взаємодії на основі аватара забезпечує персоналізовану комунікацію, сповіщення про небезпеку та адаптивні реакції. Модель інтегрує зовнішні цифрові дані для підвищення обізнаності та створює основу для практичної реалізації і подальших досліджень щодо резильєнтності університетів у воєнний час.
МІЖНАРОДНО-ПРАВОВІ ЗАСАДИ КІБЕРСОЛІДАРНОСТІ ЯК МЕХАНІЗМУ ЗАХИСТУ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ
У статті досліджено міжнародно-правові засади кіберсолідарності як нового механізму колективної безпеки у цифровому середовищі. Проаналізовано нормативну базу Європейського Союзу, зокрема Регламент (ЄС) 2025/38 «Про кіберсолідарність», а також визначено роль НАТО й ООН у формуванні принципів відповідальної поведінки держав у кіберпросторі. Розкрито участь України у становленні міжнародної системи кіберсолідарності через двосторонні та багатосторонні ініціативи, інтеграцію до євроатлантичних структур і розвиток правових механізмів захисту критичної інфраструктури. Обґрунтовано значення кіберсолідарності як складової сучасної системи міжнародної безпеки
ФОРМАЛІЗАЦІЯ ПРОБЛЕМИ КІБЕРЗЛОЧИННОСТІ ВІДПОВІДНО ДО МЕТОДИКИ СИСТЕМНОГО АНАЛІЗУ
На засадах системотехніки формалізовано кіберзлочиність як проблему системи держави України. Окреслено три варіанти її прояву: проблеми недосягнення мети у зв’язку з внутрішнім станом системи (зокрема – з причини невідповідності функцій, параметрів системи її призначенню або меті); проблеми недосягнення мети у зв’язку з внутрішнім станом системи (зокрема – з причини невідповідності меті системи її структури і процесів взаємодії окремих частин); проблеми недосягнення мети, обумовлені відхиленнями у взаємодії системи з середовищем (шкідливий вплив зовнішнього середовища на систему або неналежний вплив системи на її зовнішнє середовище).
ЗАСТОСУВАННЯ АЛГОРИТМУ САМОНАВЧАННЯ ІЗ ПІДКРІПЛЕННЯМ ТА BOID-МОДЕЛІ ДЛЯ КООРДИНАЦІЇ eVTOL-ДРОНІВ У СИСТЕМАХ БЕЗПЕКИ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ
В цій роботі запропоновано гібридний підхід до координації рою eVTOL-дронів у задачах захисту критичної інфраструктури. Модель поєднує класичну Boid-динаміку та багатоагентне навчання з підкріпленням (MARL), реалізоване через QMIX. Така комбінація забезпечує адаптивну зміну ролей, автономну реконфігурацію рою та стійкість до відмов окремих агентів. Для оцінювання ефективності створено унікальний сценарій “Pipeline Intrusion Response”. У межах симуляції протестовано здатність рою виявляти загрози, перебудовувати формацію та зменшувати енерговитрати в умовах турбулентності. Результати показали покращення стабільності формації, зниження кількості помилкових маневрів і 100% успішність реконфігурації
КОНВЕНЦІЯ РАДИ ЄВРОПИ ПРО КІБЕРЗЛОЧИННІСТЬ: ВИСНОВКИ ДЛЯ УКРАЇНИ
У тезах доповіді розглядається значення Конвенції Ради Європи про кіберзлочинність (CETS № 185) та особливостей її адаптації до українського правового поля. Розглянуто ключові положення документа, а також механізми міжнародної взаємодії, що випливають із його імплементації. Оцінено актуальність Конвенції для України в контексті зростання кіберзагроз та викликів цифрової безпеки. Акцентовано увагу на необхідності гармонізації національного законодавства, налагодження міжвідомчої координації та інтеграції у європейський кіберпростір.
ПРИНЦИП ДИВЕРСНОСТІ ТА БАГАТОВЕРСІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ СИСТЕМ ЗАХИСТУ РЕАКТОРІВ АТОМНИХ ЕЛЕКТРОСТАНЦІЙ
У роботі розглянуто застосування принципу диверсності та багатоверсійних технологій для підвищення функційної безпечності систем захисту реакторів атомних електростанцій (АЕС), реалізованих на програмовних платформах з використанням технологій FPGA та SoC. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю зменшення ризиків відмов за загальною причиною (Common Cause Failure, CCF) у сучасних інформаційно-керуючих системах (ІКС) АЕС та впровадженням програмно-апаратних рішень з високим ступенем інтеграції, які можуть впливати на такі ризики. Проаналізовано вимоги міжнародних стандартів та рекомендацій МАГАТЕ щодо диверсності та багатоверсійних архітектур, а також особливості їх імплементації в українській і світовій практиці. Запропоновано розширену класифікацію видів диверсності для програмних платформ, графові та матричні моделі її представлення, метод вибору диверсних конфігурацій з урахуванням метрик диверсності та відносної вартості, а також методи програмно-апаратної диверсифікації (диверсна синхронізація, структурно-просторова диверсність, диверсифікація контролю цілісності даних). Окрему увагу приділено інтеграції модельно-базованої верифікації (Model-Based Testing, MBT) у життєвий цикл систем захисту реакторів та впровадженню отриманих результатів у платформні рішення Radiy та RadICS.
УДАВАНІ ПРАВОЧИНИ ЯК ІНСТРУМЕНТ ОБХОДУ ПРИВАТНО-ПРАВОВИХ ЗАБОРОН ЩОДО УПРАВЛІННЯ ОБ’ЄКТАМИ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ
У сучасних умовах підвищеного ризику для національної безпеки особливого значення набуває забезпечення ефективного правового режиму критичної інфраструктури, зокрема запобігання недобросовісному використанню приватно-правових інструментів задля обходу законодавчих обмежень. Дослідження охоплює основні типи договорів, що укладаються в цій сфері, звертає увагу на практику судів різних інстанцій щодо основних напрямів правовідносин, а також на особливості доказування таких спорів. Пропонуються рекомендації щодо удосконалення правового регулювання, підвищення правової обізнаності та створення відповідних реєстрів, що сприятиме стабільному функціонуванню та управлінню об’єктами критичної інфраструктури в Україні.
ОПЕРАТИВНА ГОТОВНІСТЬ ТИПОВОГО ФРАГМЕНТУ ВІДОМЧОЇ ЦИФРОВОЇ ТЕЛЕКОМУНІКАЦІЙНОЇ МЕРЕЖІ
Розроблена імовірнісна модель типового фрагменту відомчої цифрової телекомунікаційної мережі з урахуванням впливу структури резервування та експлуатаційних параметрів безвідмовності та ремонтопридатності його вузлів та каналів передачі даних на коефіцієнт оперативної готовності. Потрібний коефіцієнт оперативної готовності типового фрагменту відомчої цифрової телекомунікаційної мережі досягається шляхом структурного роздільного, як мінімум, двократного резервування каналів передачі даних. Результати досліджень корисні для захисту критичної інфраструктури при прогнозуванні коефіцієнта оперативної готовності під час експлуатації та планування потрібного режиму технічного обслуговування вузлів і каналів передачі даних типового фрагмента відомчої телекомунікаційної мережі в залежності від співвідношення періоду профілактичних робіт до часу наробітку на відмову.
НАПРЯМКИ ПОСИЛЕННЯ ОХОРОНИ ВАЖЛИВИХ ДЕРЖАВНИХ ОБ’ЄКТІВ В ПЕРІОД ВОЄННОГО СТАНУ
Дослідження присвячене можливості використання квантово-оптичних технологій для забезпечення надійної охорони важливих державних об’єктів у період воєнного стану. Особливу увагу приділено застосуванню лазерних систем виявлення, що мають підвищену стійкість до перешкод, кібератак і засобів радіоелектронної боротьби. Визначено, що в умовах сучасних воєнних загроз, коли противник активно застосовує високотехнологічні засоби розвідки, радіоелектронного впливу, традиційні системи охорони об’єктів потребують модернізації. При виборі відповідної системи сигналізації необхідно виходити з того, що ні одна, сама краща система охорони не гарантує стовідсоткову захищеність об’єкта. Квантово-оптичні технології пропонують якісно нові можливості для підвищення рівня безпеки, зокрема завдяки властивостям розповсюдження квантового випромінювання в атмосфері
РОЛЬ СЕКТОРУ БЕЗПЕКИ І ОБОРОНИ В ЗАХИСТІ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ
Здійснено аналіз нормативно-правової бази щодо функцій складових сектору безпеки і оборони України та захисту критичної інфраструктури. Доведено, що в умовах активних бойових дій, ворог використовує об’єкти критичної структури які мають бути під захистом для зміни тактичної і оперативно-тактичної обстановки. Наголошено, що дотримання правил інформаційної гігієни щодо критичної інфраструктури, мінімізує людські і матеріальні втрати
АНТИТЕРОРИСТИЧНІ ЗАХОДИ В СИСТЕМІ ЗАХИСТУ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ
Тези доповіді присвячені аналізу основних антитерористичних заходів в системі захисту критичної інфраструктури, враховуючи виклики воєнного стану. Аналізуються наслідки терористичної діяльності для держави. Зазначаються основні суб’єкти, що беруть участь у здійсненні заходів запобігання і протидії терористичній діяльності. Вказуються стратегічні напрями розвитку державної антитерористичної політики в Україні, враховуючи міжнародний досвід запобігання терористичній діяльності. Підкреслюється важливість посилення кіберготовності, формування порядку прогнозованої загрози. В умовах постійно зростаючих терористичних загроз з боку рф, зокрема щодо об’єктів критичної інфраструктури, питання координації суб’єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом і є досить розрізненими, виходить на перший план при формуванні заходів запобігання терористичній діяльності.
ФУНКЦІОНУВАННЯ ТА ЗАХИСТ ОБ’ЄКТІВ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ: РОЛЬ НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ
Розглянуто сучасні управлінські підходи до забезпечення безперервного функціонування об’єктів критичної інфраструктури України в умовах воєнного стану та гібридних загроз. Здійснено аналіз ролі сил безпеки, насамперед Національної гвардії України, у забезпеченні охорони та відновлення інфраструктурних об’єктів. Визначено основні принципи управління стійкістю, окреслено проблемні питання у взаємодії між військовими структурами, НПУ, ДСНСУ. Запропоновано напрями підвищення ефективності державного управління у сфері захисту критичної інфраструктури
ПІДХОДИ ДО ВІДНОВЛЕННЯ ЕЛЕМЕНТІВ СИСТЕМИ ЗАХИСТУ ОБ’ЄКТІВ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ У ПОСТКОНФЛІКТНИЙ ПЕРІОД
Досліджено сучасні підходи до відновлення системи захисту об’єктів критичної інфраструктури України у постконфліктний період. Проаналізовано основні виклики, серед яких дефіцит ресурсів, кіберзагрози, фрагментарність управління та потреба в інтеграції сектору безпеки й оборони. Обґрунтовано принципи резильєнтності, цифрової інтеграції та випереджувального управління ризиками. Визначено ключову роль сил безпеки у відновленні, кіберзахисті, аналітичному супроводі та формуванні нової культури національної безпеки
ПРАВОВІ АСПЕКТИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ БЕЗПЕКИ ТА СТІЙКОСТІ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ УКРАЇНИ
Автором досліджено наявну нормативно-правову-базу у сфері захисту критичної інфраструктури та аналізуються подальші можливі шляхи її розвитку. Завдання захисту критичної інфраструктури, призначеної для надання життєво важливих послуг або виконання критичних вже досить тривалий час провідні країни світу відносять до одного із найважливіших пріоритетів забезпечення національної безпеки, що знаходить своє відображення у політиці та національному законодавстві. На теперішній час в Україні також визначено окрему сферу діяльності – захист критичної інфраструктури, яку імплементовано у загальну стратегію безпеки країни, а її пріоритети відображені у державній політиці забезпечення національної безпеки та національної стійкості
ДОСЛІДЖЕННЯ ПРАВОВИХ ЗАСАД ПУБЛІЧНОГО УПРАВЛІННЯ СФЕРОЮ ІНФОРМАЦІЙНОЇ БЕЗПЕКИ КРИТИЧНО-ВАЖЛИВОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ УКРАЇНИ
У досліджені обґрунтовано правові засади публічного управління сферою інформаційної безпеки критично-важливої інфраструктури України. Доведено, що адміністративно-правові засади виконують подвійну функцію: вони водночас задають нормативні межі допустимих дій і формують стандартизовані управлінські процедури повсякденного функціонування та захисту об’єктів критичної інфраструктури. Зроблено висновок, що правові засади публічного управління сферою інформаційної безпеки критично-важливої інфраструктури України є системоутворювальним елементом публічної політики безпеки, що забезпечує інституційну спроможність держави діяти послідовно, правомірно й результативно в умовах багатовимірних загроз. Практичне втілення цих заходів є визначальною умовою належного функціонування об’єктів критичної інфраструктури, оскільки саме воно перетворює нормативні приписи на чіткі й керовані управлінські дії
ВІДШКОДУВАННЯ ШКОДИ, ЗАВДАНОЇ ОБ’ЄКТАМ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ ВНАСЛІДОК ЗБРОЙНОЇ АГРЕСІЇ: ПРОБЛЕМИ ДОКАЗУВАННЯ У ЦИВІЛЬНОМУ ПРОЦЕСІ
тезах розглядаються актуальні процесуальні проблеми доведення шкоди, завданої об’єктам критичної інфраструктури внаслідок збройної агресії проти України. Аналізуються труднощі фіксації фактів руйнування, недоступність об’єктів для експертного огляду, відсутність уніфікованих методик оцінки збитків та специфіка встановлення причинного зв’язку. Особлива увага приділяється допустимості цифрових доказів, супутникових даних, фото- та відеофіксації, інформації з систем моніторингу та SCADA. Обґрунтовується потреба адаптації цивільного процесу до умов воєнного часу з метою забезпечення ефективного судового захисту
БЕЗПІЛОТНІ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНІ СИСТЕМИ ДЛЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ КОМУНІКАЦІЙ І ПОДОЛАННЯ НЕБЕЗПЕЧНИХ ПРОСТОРІВ: МЕТОДОЛОГІЧНІ ЗАСАДИ ТА ПРОЄКТНІ РІШЕННЯ
Розглянуто методологію застосування безпілотних інтелектуальних систем для моніторингу, трансформації та безпечного подолання небезпечних просторів, що виникли внаслідок російської військової агресії. Автори пропонують уніфіковане поняття небезпечного простору (Dangerous Space) та чотирьохетапний операційний цикл для роботи з ним. Технологічною основою є різнорідні безпілотні комплекси, об’єднані за принципом сервісної моделі DUFaaS (Dependable UxV Fleet as a Service). Для забезпечення якості та безпеки систем розроблено модель оцінки якості штучного інтелекту, метод аналізу ризиків XMECA/IMECA та моделі надійності групових місій. Результати досліджень апробовані в проєктах, зокрема, при розробці систем доповненої реальності для саперів, алгоритмів розгортання мереж LiFi та симуляторів динамічних середовищ
МЕТОДОЛОГІЧНІ ЗАСАДИ ФОРМУВАННЯ ТА РЕАЛІЗАЦІЇ ДЕРЖАВНОЇ ІНФОРМАЦІЙНОЇ ПОЛІТИКИ В УМОВАХ ГІБРИДНИХ ЗАГРОЗ
Гібридні загрози є комплексною проблемою сучасності, яка характеризується використанням широкого спектру інструментів впливу для досягнення стратегічних цілей агресора при збереженні можливості правдоподібного заперечення своєї участі. На сьогодні необхідно розробити рекомендації щодо вдосконалення нормативно-правового забезпечення інформаційної політики в умовах гібридних загроз, розвитку інституційної спроможності органів державної влади у сфері інформаційної безпеки. Також розробити методологічні та концептуальні засади формування національної стратегії інформаційної безпеки в умовах гібридних загроз, яка передбачає комплексний підхід до розвитку інформаційної стійкості на індивідуальному, організаційному та загальнодержавному рівнях.
ПУБЛІЧНЕ УПРАВЛІННЯ ТА АДМІНІСТРУВАННЯ ЛОГІСТИЧНИМ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯМ СПІЛЬНИХ ДІЙ СИЛ БЕЗПЕКИ ПРИ РЕАГУВАННІ НА НАДЗВИЧАЙНІ СИТУАЦІЇ
Пропонується удосконалити систему публічного управління та адміністрування спільними діями сил безпеки при реагуванні на надзвичайні ситуації, що загрожують державній (національній) безпеці, за рахунок впровадження структурного та організаційного механізмів управління. Також необхідно здійснити аналіз понять державна безпека, загрози державній безпеці, надзвичайні ситуації, роль, функції та повноваження сил безпеки при реагуванні на надзвичайні ситуацій, сутність управління логістичним забезпеченнями спільних дій сил безпеки з метою визначення теоретико-методологічних засад публічного управління та адміністрування логістичним забезпеченнями спільних дій сил безпеки при реагуванні на надзвичайні ситуації
ЕКЗИСТЕНЦІЙНА ГЕРМЕНЕВТИКА ПРАВА: ДО ФІЛОСОФІЇ РЕЗИЛЬЄНТНОСТІ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ
У статті досліджується феномен резильєнтності критичної інфраструктури з перспективи екзистенційної герменевтики права. Авторка пропонує переосмислення правової системи не як сукупності формалізованих норм, а як живого простору інтерпретації, що формується у взаємодії з унікальним людським досвідом. У центрі уваги – критика технократичного підходу до права, який, зосереджуючись на процедурності та уніфікації, втрачає здатність до адаптації в умовах екзистенційних викликів сучасності. Спираючись на філософські ідеї Е. Гуссерля, М. Гайдеггера, П. Рікьора та Е. Левінаса, авторка обґрунтовує необхідність гуманітаризації правозастосування, де суддя постає не як технік, а як герменевт, здатний до етичного слухання та співпереживання. Резильєнтність права, згідно з цією концепцією, полягає не у жорсткості норм, а у здатності системи «почути» Іншого, визнавати вразливість і здійснювати правосуддя як форму діалогу та відповідальності.
МІЖНАРОДНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ЗАХИСТУ ОБ’ЄКТІВ АТОМНОЇ ЕНЕРГЕТИКИ
тезах досліджується міжнародно-правове регулювання захисту об’єктів атомної енергетики як особливої категорії критичної інфраструктури. Аналізуються положення Конвенції про ядерну безпеку, роль та інструменти МАГАТЕ, зокрема система норм ядерної безпеки. Окрема увага приділяється впливу збройних конфліктів (на прикладі Запорізької АЕС) на функціонування ядерних об’єктів, а також застосуванню норм міжнародного гуманітарного права щодо захисту атомних електростанцій. Показано технічний вимір безпеки через концепцію гарантоздатності та сучасні засоби моніторингу. Обґрунтовується необхідність подальшого розвитку й реформування міжнародно-правового режиму у цій сфері.